Påbörjar separation om tre... två... ett... fungera!
Separering negativt, jag slår över till backupen.
Koppla från... kom igen.
Fan också! Bultarna fungerar inte!
Jag repeterar, sprängbultarna fungerar inte, skeppet går inte att separera.
Jag vet inte om ni hör mig, men det verkar som om jag följer med ner!
Åtta timmar tidigare
- Du ville kolla upp den, nu har du det. - Men vi kom precis hit!
Det finns inget här som vi har användning för.
Det vet vi inte förrän vi utforskat stationen ordentligt.
Jag garanterar att du kommer hitta samma saker längre in...
...av årgång 1967.
Ja, som om vi grävde ur månar på 60-talet.
Om det var så, skulle det ha sett ut på det här viset.
Och skytteln vi såg när vi dockade?
- Den var rätt hemlig. - Du ser, även du blev nyfiken.
Lite. Elizabeth gav oss grönt ljus att utforska stationen om-
-vi hittar något som kan hjälpa oss mot våra fiender.
Den här teknologin är helt förlegad, lådorna är fulla med förnödenheter.
Det måste ha gått åt en hel del resurser för att bygga det här.
Den som byggde hade nog en bra orsak.
Och vill vi veta varför, måste vi gå längre in.
- Teyla, Ronon, hör ni? - Ja, det gör vi.
- Bryr ni er om vad som finns här? - Nej!
Det kanske skulle vara lämpligare om vi skickade hit forskare.
- Bra idé, vi åker härifrån. - Jag måste få reda på vad som finns där.
Jag är likadan med julklappar och piñatas.
- Bara en avdelning till. - Okej, det blir den sista.
Det ser ut som ett kontrollrum.
Se på den där.
- Nyfiken nu? - Den verkar byggd för återinträde.
Det ser ut som ett primitivt datorsystem, men den har hängt sig.
Jag ska se om jag kan starta om den, och få strömmen tillbaka.
Tror du att det är en bra idé? Sa du inte att den drivs av kärnkraft?
Den drivs av kärnkraft, och jag skruvade upp den lite.
- Du ville ju titta närmare på skytteln. - Det gjorde jag inte alls!
Men du tänkte, och jag får igång de livsuppehållande systemen på nolltid.
- Stänger ytterdörren... - Varför då?
Så vi kan trycksätta hangaren, och komma ur dräkterna.
Det är inte vårt jobb att tillfredställa din nyfikenhet.
Vi kan inte sluta nu. Vi spräckte precis piñatan.
Vad är det där?!
Jag får in en energipik i en av de andra avdelningarna.
- Nu är den borta... - Bra.
Nej, det var något skrämmande bekant över den energisignaturen...
Kolla efter livstecken igen.
Vi har sällskap.
Okej... vem fan är det där?
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot www.Undertexter.se
Stargate Atlantis Säsong 3, Avsnitt 17 "The Ark"
Du rapporterade tidigare att det inte fanns något liv där.
- Hur kom han dit? - Vi vet inte.
Vi såg en energipik i samma ögonblick han dök upp.
Energisignaturen är så gott som likadan som vålnadernas strålningsteknologi.
Jag tror han blev återförd när de livsuppehållande systemen startade om.
Strålningsteknologi?! Du sa för en minut sedan att stationen var antik!
- Förutom den uppgraderingen. - Och artificiell tyngdkraft.
Jag skulle säga som början av Apolloprogrammet.
Jag måste kolla närmare, men jag är säker på att den är modifierad vålnadsteknologi.
Troligen från en kraschad dart. Det är en fantastisk fusion mellan...
Och vad har du tänkt att vi ska göra med personen vi nu har ansvaret för?
- Jag har inte tänkt så långt än. - Uppenbarligen inte.
- Men om en person kom från ingenstans... - Kanske det finns fler där han kom från.
- Han vaknar upp. - Okej, vi får snart veta lite mer.
Han vaknar upp. Jag hör av mig om en timme.
Om en timme.
Det är okej, du är bland vänner.
- Är kriget över? - Vi kommer inte härifrån.
Jag är Sheppard, det här är McKay, Teyla och Ronon.
- Herick. - Jag är ledsen, Herick...
...men vi har scannat planetens yta.
Om ni var i krig mot vålnaderna, så förlorade ni det för många år sen.
För århundraden sen, det finns inget där förutom ruiner och växter.
Kan du skruva upp sympatin lite?
Det var väntat att vi skulle förlora, men...
...datorn skulle återställa mig så jag skulle kunna återställa de andra.
Datorn frös oturligt nog, den hängde sig. Du skulle ha använt en Mac.
- Vad... vilka andra? - De i förvaring.
Använde ni vålnadsteknologi för långtidsförvaring? Vansinnigt!
Energimönstret klarar inte av att vara stabilt så länge.
- Våra ingenjörer hittade ett sätt. - Backa lite, hur många fler?
- Varje modul skulle klara över tusen. - Då var det här stället...
Skapat för att rädda mitt folk.
När vålnaderna försvunnit...
...och planeten var beboelig igen...
....var det tänkt att jag skulle flyga en skyttel tillbaka till ytan, men...
...uppenbarligen har något gått fel.
Angående det... så finns det bara en skyttel där ute.
Omöjligt!
Jag måste gå till förvaringsrummet!
Den andra modulen var placerad på den andra skytteln.
Hälften av de utvalda var ombord på den...
- ...inklusive min fru och son. - Låt honom gå, ni stannar här.
Vi skulle lyfta inom några timmar. Jamus gav mig sitt ord.
- Vålnaderna kanske hann före? - Nej, jag pratade med piloten själv.
- De var bara någon timme bakom oss. - Jag får in strömpik till, vad gör ni?
- Vad gör du? - Skaffar svar.
De skulle vara här när jag vaknade! Du lovade!
- Herick! - Ta det lugnt, låt honom andas!
- Jag förstår inte. - Var är den andra förvaringsanordningen?
De väntade för länge med att lyfta med den andra skytteln... jag är ledsen, Herick.
Jag jobbade varje dag för att fullfölja det här bygget-
-med löftet att min fru och son skulle finnas bland de räddade.
Du lovade mig det... när du lagrade mig i maskinen!
Kort efter att du lagrats-
-fick vi beskedet att besättningen inte hade kommit fram till det andra skeppet.
Bara några timmar innan start, var hemligheten ute.
Det var upplopp på gatorna.
Många av våra ledare var med i den sista gruppen!
Du sköt upp starten.
- Hur länge väntade ni? - En dag.
Samma dag kom vålnaderna genom porten.
Vi visste att det var början på framryckande spaning.
- Det var inte första gången det hände. - Varför beordrade du inte dem att lyfta?
För att den skulle ha lett vålnaderna hit!
Det var det enda sättet.
Det låter mer som om du försökte rädda dig själv.
Nej, det var för att skydda de som redan var i förvaring.
Hade vålnaderna följt efter den andra skytteln-
-hade de upptäckt vad vi gjort, så hade de sprängt månen i bitar!
Det är det svåraste beslut jag någonsin tagit.
Men hade jag inte gjort det, hade ditt livsverk inte betytt någonting.
Ytterligare ett livstecken dök upp på skyttelns HUD!
Hej! McKay. Doktor Rodney McKay.
Det var jag som startade stationen.
- Varsågod. - Mitt folk är tacksamma för er hjälp.
- Vi behöver inte dem. - Vi har åtminstone ett skepp.
Ett som... inget illa menat, är bättre än skytteln du har här.
Vi kan flyga er tillbaka till planeten och återställa ert folk på nolltid.
Har ert skepp en kraftkälla som är anpassad till förvaringsanordningen?
Herick vill avsluta sitt livsverk.
När ni flugit tillbaka vårt folk, så börjar den nya eran vi drömt om.
Fria från vålnaderna... i evighet!
För evigt.
Förlåt mig.
- Jag måste förbereda skytteln. - Självklart.
Vill du ha hjälp i kontrollrummet, så kan jag... eller inte.
Vi ska låta er fortsätta.
Jag skulle inte lämna dem ensamma. Såvida du inte vill att han ska dö.
- Tror du verkligen att han skulle... - Jag skulle gjort det.
Jamus, vi stannar ett tag till så vi vet att alla kommer ner till planeten.
- Vi ger er gärna skjuts om ni vill. - Tack så mycket.
Du kan gå till kontrollrummet. Teyla, vi stannar ett tag till.
Herick... jag förstår hur svårt det måste vara för dig.
Jag har också förlorat många kära och nära till vålnaderna.
Vad jag känner nu har inget med vålnaderna att göra.
- Om det är någonting du behöver... - Ni har gjort tillräckligt.
- Jag förstår inte. - Om jag aldrig hade vaknat-
-skulle mina sista tankar gå till mitt folks hopp för en framtid-
-kärleken till min familj. Jag skulle inte mått som jag gör nu.
Samla ihop ditt team och åk härifrån.
Herick. Herick!
- Han tar inte det här så bra, eller hur? - Nej.
Är alla fortfarande kvar där inne?
Det verkar som vi spenderade mer tid där än vad som var tänkt-
-men det ser ut som att våra ingenjörer har gjort ett bra jobb.
Överste Sheppard? Jag är orolig för Herick.
- Vi kan inte göra mycket mer för honom. - Han sa till oss att åka härifrån.
Han är lite förvirrad, det blir bättre när vi kommer ner till planeten.
Jag går och ser vad han gör. Ni stannar här.
Vad håller han på med?
Herick, vad gör du?
Sheppard, du måste få ut Herick ur skytteln genast!
Vi är på väg.
Herick, om du gör vad jag tror du gör...
Han startar motorerna! Håll i er!
Vad är det som händer?
Ytterdörrarna kommer inte att hålla! Ni måste stänga alla luckor!
Sheppard, Ronon, kom! Sheppard, Ronon, kom!
Jag är fortfarande här... knappt...
- Jag trodde du var död! - Jag också.
Enligt avläsningarna blev din avdelning så gott som helt ventilerad.
Det tog närmare en minut att få upp trycket igen.
Rör dig inte.
- Teyla. Teyla? - Jag är okej, men Jamus är skadad.
- Han behöver läkarvård. - Han får vänta.
McKay, vad fan var det som hände?
Herick tog precis livet av sig och försökte ta oss med sig.
Och han var nära att lyckas också.
Jag såg honom öppna skyttelns lucka innan han startade motorerna.
- Varför gjorde han det? - Jag kände honom inte, så...
Okej, vad vet du?
Avdelningarna mellan oss är i vakuum. De blev skadade av explosionen.
- Vi är avskurna från varandra. - Vad mer?
Jag återkommer när jag vet hur illa det är.
- Herick? - Vi tror att han tog livet av sig-
- och försökte döda oss också. - Varför...
Det är bäst att du ligger stilla tills vi vet hur svårt skadad ni är.
- Och anordningen? - Den verkar vara intakt.
Jag sa att du inte skulle röra på dig. Din axel är ur led.
Beckett kommer snart hit. Weir skickar folk när vi inte hör av oss.
Vilket borde vara när som helst nu.
- Det där är störande. - Jag tycker inte om att vänta.
Okej, det är dags för "hur mycket det skitit sig" rapporten.
Det finns ingen möjlighet att vi kan försegla avdelningarna mellan oss.
Det är för många luckor öppna. Herick ville ventilera hela stationen.
Jag sätter på mig dräkten och ser vad jag kan göra.
- Det var väl inte så farligt ändå. - Jag är inte klar än-
-eftersom skytteln satt fast. Så ändrade månen bana när han eldade upp bränslet.
- Hur lång tid har vi kvar? - Innan vi brinner upp eller kvävs?
Reaktorerna stängdes av, och vi går nu på nödkraft.
Som mestadels går till folket i förvaringsanordningen.
- Jag vet inte! Välj en! - Jag är inte klar än!
Vi kommer inte härifrån i alla fall, för jumpern har skjutits ut ur dockan.
Weir kommer att skicka ett räddningsteam.
Vi har inte lång tid kvar, månen var redan i låg omloppsbana.
Vi närmar oss yttre atmosfären.
- Och vi kommer att sakta ner avsevärt. - Hitta på något, Rodney.
Det är vad du gör bäst. Gör det utan att förbruka syre.
Vill du att jag ska repetera allt jag just sa?
Vi lämnar inte kvar någon, har du glömt det?
- Nej. - Bra! De kommer hit och tar oss härifrån-
- är det uppfattat? - Ja, det är uppfattat, klart slut.
- Jag är ledsen för det här. - Lägger du skulden på dig själv?
Det var jag som gav ordern att döda Hericks familj.
- Det var ett svårt beslut du tog. - Om de här tusen själarna kan räddas-
-så var det rätt beslut.
- Jag är inte så bra på sånt här. - Vadå?
- Vänta på att dö. - Tänk inte på det då.
- Jag tycker inte om små utrymmen. - Det kunde varit värre.
- Jag föredrar att dö i strid. - Jag föredrar att inte dö alls.
- Jag bara säger... - Okej, hör här.
Brinner den här klippan upp i atmosfären, lovar jag att slåss med dig tills vi dör.
Okej.
- Nej... nej! Jag har problem! - Vad är det som händer?
Jag lever!
Jag är död! Jag är så död!
Rodney, vad är det som händer?
Fönstret till kontrollrummet har blivit träffat av splitter.
Det är på väg att brista! Jag kan inte prata nu!
- Jag har precis förlorat kontrollrummet. - Det kontrollerade inte så mycket ändå.
Sant. Jag ska titta runt lite.
Jag ska försöka ta reda på hur vi kan försegla avdelningarna.
Jag tänkte att det kunde vara trevligt om vi var tillsammans när vi brinner upp.
Jag är ledsen. Jag menar, när vi blir räddade.
Jag blandar alltid ihop de två.
Ifall någon räknar, så har vi ett annat problem.
Jag kan inte försegla avdelningarna för en av luckorna går inte att stänga.
- Vad är för fel på den? - Det verkar som skottet blev vridet-
- när han startade skeppet! - Vi behöver luckan, McKay.
Jag vet, det var jag som berättade det för dig.
Jag ska försöka.
- Har det gått mer än en timme? - Ja, ma'am.
Okej, kontakta dem.
- Överste Sheppard, hör du mig? - Högt och tydligt, din timing är perfekt.
Du måste få hit ett räddningsteam och skärutrustning så fort som möjligt.
Sätt igång. Vad är det som har hänt?
Vi är fast på en månbas i en sjunkande omloppsbana avskurna från varandra.
Vi har även förlorat jumpern. Det är vad som har hänt.
Det är egentligen mer, men nu har du fått en uppfattning.
Hjälpen är på väg. Är det något mer vi kan göra?
Skynda er!
Överste Sheppard, det här är major Lorne. Vi är på väg och borde snart vara där.
Du måste konvertera kamouflaget till en sköld för att försegla stationen.
- Vi har redan börjat med det, sir. - Hur mår mina patienter?
- Jamus behöver din hjälp. - Säg till honom att jag är snart där.
- Hörde ni det? - Jippie! Det finns hopp.
Vi hörde, John.
- Är det era vänner som kommer? - Och dr Beckett som ska ta hand om dig.
- Och mitt folk? - Om det är möjligt, är jag säker...
Det måste det vara! Det är över tusen själar i anordningen.
Mitt folk kommer vara borta för evigt om vi inte hittar ett sätt.
- Dr McKay. - Jag är upptagen. Ring igen senare!
- Det är viktigt, för Jamus. - Vad är det?
Är det möjligt att folket i anordningen kan följa med oss?
Nej, det finns inte en möjlighet.
Batterierna kommer att ta slut innan jag hinner koppla upp en kompatibel källa.
Kanske om vi håller dem kvar i avdelningen, men...
-vi ska inte vara kvar här så länge.
Som du minns så ligger vi i en sjunkande omloppsbana.
Då finns det en chans att vi kan rädda dem?
Vad?! Nej, nej, nej, jag sa NEJ!
- Jamus blir nog glad när han hör det här. - Är du...?
-jag förstår. Säg att det inte är några problem. Ju fler desto roligare.
Dr McKay försäkrar att det är möjligt.
Okej, vi är inne.
Kom igen! Stäng! Vad i...?
- Ska jag ta över, doc? - Tack gode Gud!
Jag kan inte stänga luckan. Jag kan inte få ut dem förrän luckan är stängd!
Det är inga problem. Gå tillbaka till jumpern.
Nej, nej, vi lämnar inte kvar någon.
Du ska ta reda på hur lång tid vi har kvar innan månen bryts sönder i atmosfären.
- Teyla, hör du mig? - Dr Beckett, så skönt att höra din röst.
Vi borde kunna återställa trycket och ha er därifrån på nolltid.
Håll ut lite lite till bara.
Våra räddare har anlänt. Vi kommer snart härifrån.
Och apparaten?
Vi ska göra allt som står i vår makt.
Heyden Forta... vår största poet.
Han är en av dem som är lagrad i apparaten.
Vår bästa forskare, Torell Edbarn, är också lagrad där i.
Tillsammans med 200 barn. Du måste lova mig.
Jag önskar att jag kunde, men jag kan inte lova något jag inte kan hålla.
Vi har förseglat den skadade luckan. Trycket stiger igen.
Okej, vi är klara att börja.
- Överste, Teyla, ni kan öppna nu. - McKay, hur lång tid har vi kvar?
Inte mycket. Vi är farligt nära atmosfären.
Månen klarar inte ett varv till.
Det är dags att åka.
- Jamus, vad gör du? - Jag kan inte låta er åka.
Inte förrän ni sett till att mitt folk är i säkerhet.
Teyla, det är säkert att öppna luckan nu.
- Hej, doc. - Överste. Ronon, mår du bra?
- Ja, jag mår bra. - Vad är det för problem?
Luckan är låst från insidan.
- Teyla? Öppna, vi måste åka nu. - Jag kan inte, John.
Jamus har mitt vapen och låter mig inte åka förrän vi hittat ett sätt att-
- kunna ta hand om förvaringsanordningen. - Säg till honom att jag ska försöka.
Jag har redan försökt, men han tror mig inte.
Ge honom radion.
Jamus, hör du mig? För jag vill att du lyssnar noga på mig.
Vi skulle rädda apparaten om det fanns tid till det, och det vet du.
Vi hamnade i den här situationen för att vi erbjöd vår hjälp.
Vi kan rädda dig. Det är ditt liv vi pratar om nu.
- Öppna dörren. - Jag har hennes vapen.
Den här klippan kommer att brinna upp i atmosfären.
Vilket innebär att du kommer att dö om du inte öppnar!
Då kommer jag att dö med mitt folk!
Öppna dörren och släpp ut Teyla så kan du dö med ditt folk.
Hämta skärbrännaren.
Jamus, vi kommer att få upp den här dörren på något sätt.
Måste vi ta i med hårdhandskarna, kommer vi inte ta dig med oss.
Det finns inget mer att säga.
Att offra dig själv kommer inte att rädda dem.
Mitt liv betyder inget längre.
Om du lever, kommer deras minne att bevaras.
Ni förstår inte vad som står på spel!
Hur många som offrats för att vårt folk ska kunna ha en framtid!
Det tog fem generationer att bygga den här stationen!
Vi slogs i ett fruktlöst krig, för att det skulle kunna finnas en framtid.
Visste ni att ni inte kunde vinna kriget?!
Vi insåg att, om det inte fanns några överlevande skulle de inte komma tillbaka.
Vi byggde ett vapen som skulle försäkra att när kriget var över-
-skulle det inte finnas några överlevande.
- Dödade du ditt eget folk? - Vi dödade vålnaderna.
Alla skepp som landade, träffades av våra kärnvapen.
Vi visste att det radioaktiva molnet skulle sprida sig över alla kontinenter.
Vi visste att planeten skulle bli obeboelig i många år.
- Så då byggde ni det här? - Det var vad vi kunde bygga...
...utan att oroa oss för vålnadernas återkomst.
Förstår du nu? De här själarna måste överleva.
Om de inte gör det kommer hundratusentals ha dött i kriget för ingenting.
Gör det inte! Gör det inte!
Ditt liv är allt jag har att förhandla med. Jag vill inte ta det.
- Det här tar för jävla lång tid! - Jag jobbar så fort jag kan.
Överste Sheppard har snart skurit igenom dörren.
Om du skjuter mig, kommer de att döda dig.
Det bästa sättet är kanske att bevara ditt folk, är att bevara minnet av dem.
Om du dör, kommer de att glömmas bort! De kommer att död odokumenterat.
Och då har vålnaderna vunnit!
Följ med oss härifrån och låt ditt folk leva vidare i dig!
Dokumentera deras bedrifter, ansträngningar och segrar.
Berätta deras historia för alla som vill lyssna.
Valet är ditt!
Det var aldrig min tanke att ta ditt liv.
Jag bara hoppas att överste Sheppard var ärlig-
-när han sa att han aldrig lämnar någon kvar.
Överste! Du kan sluta nu.
Jag är redo att öppna dörren!
Nu är han redo.
Jag öppnar dörren.
Jag vill se vapnet på marken och händerna i luften.
Sheppard, vad är det som händer? Jag får in strömpikar på instrumenten!
- Kan du få ut henne därifrån eller inte? - Jag kan inte avgöra vem som är vem.
- Om jag hade några timmar... - Men det har du inte.
Jag vet, men det är för kort tid att plocka ut dem en och en.
- Det är tusen människor där inne! - Det är jag fullt medveten om.
- Det är dags att åka, sir. - Ge oss en minut bara.
Det har vi inte. Klippan kommer att brytas sönder så fort vi når atmosfären.
- Kan du koppla ifrån den här? - Ja, jag har redan sagt att-
-jag hinner inte få upp en kraftkälla i jumpern.
- Jag pratar inte om den. - Vad?
Jag har alltid velat flyga en skyttel. Nu har jag chansen.
Koppla loss den och hjälp de andra till jumpern medan jag tar på mig dräkten.
Jag vet att du tror att du kan flyga vad som helst, men det här är inte...
Det räcker! Koppla loss den! Det är en order!
Han är galen. Den är hur många hundra år?
- Och den har inget bränsle! - Han sa aldrig att han kunde flyga den.
- Du är galen, vet du det? - Ja.
Det är klart, när du är i skytteln borde det vara enkelt att få fast apparaten.
- Okej, då sätter vi igång. - Får jag bara säga en sak?
- Bara du gör det fort. - Gör det inte. Det är omöjligt.
- Ska vi slå vad? - Hur ska du betala om jag vinner?
Tack för att du bryr dig. Anropa Atlantis så fort ni är i säkerhet.
Håll avstånd med jumpern. Jag ska försöka hålla radiokontakt.
Glöm inte att du är skyldig mig en strid till döds.
Jag ser fram emot det.
Ta oss härifrån, kapten.
Jag har säkrat apparaten. Strömförsörjningen slog på automatiskt.
Stänger bakre luckan. Vi ses på marken.
Det gör vi, sir. Lycka till.
Vi är i säkerhet nu, sir.
Vi har nästan sjunkit genom atmosfären.
Du har bara några minuter på dig att lära känna kontrollerna.
Det är inte så svårt.
Vi kommer tappa radiokontakten när du går igenom atmosfären.
- Jag vet, Rodney. - Jag menar bara...
...om du har något du vill säga, så är nu en bra tidpunkt...
Nej, det har jag inte.
- Det skakar en hel del. - Nu är det dags att separera skeppet.
Om nu inte sprängbultarna skickar honom i fel riktning.
Påbörjar separation om tre... två... ett... fungera!
Separering negativt, jag slår över till backupen.
Koppla från... kom igen.
Fan också! Bultarna fungerar inte!
Jag repeterar, sprängbultarna fungerar inte, skeppet går inte att separera.
Jag vet inte om ni hör mig, men det verkar som om jag följer med ner!
- Vad är det som händer? - Han kan inte separera skeppet.
Han kommer att brinna upp inne i månen.
Där är den!
- Ta oss så nära du kan. - Ja, sir.
- Kan du säga om han lever? - Inte än, vänta...
Jag ser ett livstecken.
- Jag vann vadet, Rodney. - Tekniskt sett antog jag inte vadet.
Håll ut, sir. Vi är på väg.
Ta den tid du behöver, major. Ta det lugnt.
Jag kraschlandade, och hon får sängvila.
Jag sa till Carson att jag mår bra, men han insisterade.
Några som kommit ut från förvaringsenheten lider av minnesförlust.
Jag ville bara försäkra mig att allt satt på rätt plats.
Hon ser lite tunn ut.
- Du får stanna här till i morgon. - Tack så mycket.
Jag antar att du är här för att få huvudet undersökt?
- Jag fixade det, eller hur? - Ja, det gjorde du.
Jag ska åka tillbaka till högkvarteret. Major Lorne är på väg tillbaka-
-för att släppa av proviant till Jamus folk.
Vad tänker du göra med honom?
Han skador var så svåra att han inte överlevde.
- Jag kan inte säga att jag är ledsen. - Han gjorde bara vad du skulle gjort.
Skämtar du? Han tog dig som gisslan, och höll på att döda oss.
Han försökte rädda sitt folk, och han lyckades. Tack vare dig.
Det var inte därför jag gjorde det.
- Jag vet. - Känn dig inte speciell.
Jag hade gjort det för vem som helst av er.
- Bortsett från McKay. - Du hade gjort det för Rodney också.
Kanske.
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot www.Undertexter.se